Fatal Racing je arkádová závodní hra, kterou je také možné znát pod názvem Whiplash určenou pro americkou distribuci. Vyvinula ji roku 1995 společnost Gremlin Interactive výhradně pro systém MS-DOS.
V době vzniku nám mimo jiné vychází skvělé The Need for Speed. Porovnání se tedy nabízí, i když není úplně na místě. Co může tato hra nabídnout navíc, aby ji mělo smysl hrát? Moc toho není, ale pojďme si to rozebrat trochu podrobněji...
Fatal Racing je rozhodně arkádovější. Zaměřuje se pouze na okruhové závodění s fiktivními automobily a týmy. Obsahuje destrukční model, který je po vizuální stránce až trapně špatný. Má ale rapidní vliv na výkon vozu, takže je třeba jezdit opatrně, popřípadě ve správných okamžicích opravovat v boxech. Když se však auto zničí, máte několik dalších pokusů. Cíl je tedy jasný, dojet na co nejlepší pozici a zároveň takticky čas od času pošťouchnout soupeře. Lze hrát v režimu jedné trati, mistrovství na všech okruzích, nebo časovky, kde se jezdí bez oponentů.
Na první pohled to nevypadá zle, ale má to jeden háček. První z nich je špatná nabídka pohledů. Není jich mnoho, ale většina z nich je pro tento styl závodů nepoužitelných. Další škraloup je fyzika, která by měla být v akčních závodech typu Fatal Racing poměrně zásadní. Auta se mnohdy chovají nepředvídatelně. Jasně vidět je to ve skocích, kterých je tu požehnaně. Někdy drží auto přilepené na vozovce, jindy skáče až nepřirozeně. Poslední nepříjemná věc je dopad poškození na výkon vozu. Na to je kladen až přehnaně velký důraz. Bylo by to fajn třeba u pomalejších a realističtějších NFS, ale tady je to často spíš na obtíž, protože jak přesáhne ukazatel zelenou barvu, závod máte téměř prohraný. A to nepočítám, že ať budete jezdit se slabšími týmy sebelíp, stejně nevyhrajete.
Systém poškození s vlivem na výkon vozu, povedený soundtrack, auta mají rozdílné vlastnosti.
Slabší grafika, fyzika, špatně zvolené kamery v závodě, poškození má přehnaně velký vliv na výkon vozu, ne s každým autem lze vyhrát.